Jag tror det är lätt hänt för de flesta att man börjar jämföra sig både med andra och det som varit. Du vet sånt som “andra kan så mycket mer än mig och gör allt mycket bättre” alternativt “jösses vad jag springer långsamt trots att jag tar i”.
Hjärnan är fantastisk men den kan verkligen ställa till det om man låter den tjattra på okontrollerat. Nu är det ju dock så bra att det går att tämja den, t.ex med meditation och mindfullness, för att inte helt låta sig luras och tryckas ner. Det där pladdret är ju faktiskt oftast inte sant. Därmed inte sagt att det alltid är enkelt att ändra tankeriktning eller att man inte ska vara ödmjuk. Hybris kan vara bra ibland men oftast inte. Man måste också öva och träna mer eller mindre varje dag för att behålla “spänsten” i skallen. Dvs som med all färdighet man vill behålla.
Jag kan ganska ofta känna att jag inte kan ett skvatt på jobbet, särskilt nu när jag är ny och alla mina kollegor är fullblods-proffs, men med tanke på att jag varit inom vården sen mitten av 1980-talet, sjuksköterska sen 1990 och IVA-syrra sen 2003 så borde ju något ha fastnat… (Väl??) I grund och botten tror jag det i mångt och mycket handlar om min rädsla att göra fel och därmed kanske skadar en människa. Dessutom ogillar jag att inte ha full koll och kontroll på jobbet. Helst vill jag kunna allt i går men fattar förstås att det är omöjligt. Ingen kan allt men ändå tror skallen att det är så. Tramsigt, jag vet, och jag jobbar på att inte vara så hård mot mig själv där samtidigt som jag naturligtvis måste lära mig så mycket som möjligt så fort som möjligt. Ibland känns det som en svårare balansgång än att gå på lina…
När det gäller träningen i allmänhet och löpningen i synnerhet, är det också mycket tjatter i skallen emellanåt. Onekligen jämför jag mina tider mot förr, dvs de få gånger jag kollar, och får då verkligen svart på vitt att nutidens intervaller går ungefär lika fort som dåtidens långpass. Man kan ju deppa ner sig direkt redan av det men jag har valt att tänka annorlunda.
För mig är känslan det viktigaste. Dvs det ska kännas bra och roligt att springa. Är inte den rätt spelar det ingen roll hur snabbt/långsamt det går.
Sen påminner jag mig ofta om att aldrig ta något (eller någon) för givet. Det jag tycker är långsamt nu kommer en dag var snabbt. Det kommer också komma en dag då jag inte kan springa över huvudtaget. När jag tänker på det är jag ännu mer tacksam.
I går sprang jag intervaller på elljusspåret innan jobbet. 20 x 1 min. med 30 sek gå-joggvila. Farten var som den var men känslan var riktigt bra!
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/4AB48001-D162-4BC3-A99F-E501D4BCCFDE-scaled.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/DC5DD516-CC5F-4A69-BD12-3745336644BE.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/F1D0E41C-F63C-4E1F-9603-B947B66A51D2.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
I dag blev det ett oplanerat halvlångt pass. Solen sken, jag hade medvind nästan hela tiden och passade på att kolla in en plats jag ska nyttja i påsk. (Den spännande fortsättningen kommer!) Tacksam över varenda minut.
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/89B7D079-2DBC-44D8-BFD5-B20E94009B02-scaled.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/F08600E9-426A-4047-97DF-4B299EA8FC29.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/C419E4D6-0143-40C3-9AC9-D093C30F9908-scaled.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/48F0B3CF-8D36-4DE7-ACAB-20A4694054C8.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
Vinterbad kan också betyda en hel del pladder i skallen. När jag går mot vattnet hör jag ofta “men oj vad kallt det är i dag, jag kan nog inte ens ta av mig kläderna”. När kläderna är av fortsätter det. “Men oj vad kallt det är, jag kan nog inte gå i”. Sen går jag i och fattar inte vad hjärnan har hållit på med för hittills har jag aldrig skippat det eller ångrat mig. Tvärtom börjar jag genast planera och längta till nästa gång.
I dag var det dock inte ens ett mummel där uppe mellan pannbenen. Fanns liksom inget att ens fundera på en sån här dag!
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/E3B295F9-4FC0-48B1-9A49-01243F31F70E.jpeg?resize=700%2C1096&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/3B8DA95E-B18D-4850-BB01-C182420C6063-scaled.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/blog.yoging.se/wp-content/uploads/2023/02/9E0FA57F-ACEC-4827-9276-D4FBB67175E8-scaled.jpeg?resize=700%2C933&ssl=1)
Vad och hur gör du med tjattret i din hjärna?
Kram från Ingmarie